Så vad händer med Elsie?
- Hon ska vara lycklig om de inte sparkar ut henne innan morgonen. - Du skulle ha sett det!
Hon har varit här lång tid.
Ska jag berätta för dig vad det betyder för dem? Inte ett skit.
Snälla, Mr. Meredith. Det är damer närvarande.
Var exakt är Mr. Williams nu?
Han är fortfarande i biblioteket. Han kommer inte ut mer ikväll.
Oh, Dorothy.
- Mr. Meredith, får jag fråga vad det är som händer? - Uh, vi bara...
George, vill ni vara snäll att göra mig mig sällskap i salongen så snabbt som möjligt.
- Mr. Probert, var vänlig och ta ner allihop igen. - Naturligtvis.
Dorothy, jag är speciellt överraskad när det gäller dig.
Kom nu, damer. Kom nu.
Är det sant då? Har Elsie verkligen blivit avskedad?
- Lady Trentham. - Tur med lottningen.
- Freddie, jag skulle vilja... - Älskling, vi har precis kuperat
- Ivor, älskling. - Tack.
Skulle det vara förfärligt av mig att fråga er om ni vill spela något...
för att muntra upp oss lite?
- Naturligtvis inte. - Tack.
- Så gulligt. - Jag har bokat första resan hem.
Jag kommer vara vid telefonen tills det är klartl. Jag måste vara i London imorgon.
Om ni vill stanna kan jag ta tåget.
- Ni kan få åka med mig. - Oh, tack.
Ni ger massor av underhållning för ingenting.
Morris, jag är van vid det.
Ursäkta mig.
Stå inte och titta över min axel, tack.
- Han är något av en succé, eller hur?
Enorm. Det är absolut skrattretande.
Tror ni han kommer stanna lika länge som han brukar?
- Jag tycker han är ganska underbar.
- Hmm? - Jag tycker han är ganska underbar.
- Jag har bara sett en.
- Jag trodde inte ni drack längre.
- Jag tror inte vi bör göra det här.
- Kom nu.
- Jag vet inte. Det är bara...
- Hur kan hon tillåta att han rör vid henne.
- Det låter som om du inte tycker om honom. - Du kommer bli överraskad.
- Så, överraska mig. - Det kanske jag kommer göra.
Jag såg honom i "The Lodger".
- Men jag har aldrig hört honom sjunga.
- Vill ni ursäkta mig ett ögonblick.
- Behöver ni min hjälp? - Nej, det är bra.
- Oh, herre gud.
- Det verkar vara mer än bara bakgrundsmusik...
- på något sätt
Ivor, älskling, det var underbart.
- Tack.
Anthony.
- Shh. Det är kommendören..
- Oh. - Godkväll, sir
- Ursäkta mig. - Sir.
Uh, fortsätt.
- Vad vill ni? - Jag tog med lite kaffe.
Om jag hade velat ha kaffe hade jag ringt efter det.
Låt det vara. Ge mig lite whisky.
Jag trodde att ni kanske behövde en drink...
och lite sällskap.
Det var verkligen mycket snällt av er.
Ge mig bara en sekund.
Förskräckligt lång repertoar.
- Mjölken har tagit slut Mr. Jennings.
- Dröjer inte länge. - Hmm.
Förskräckligt för en passopp.
- Var är Mr. Weissmans betjänt?
- Han missar musiken - Shh.
-Vad gör ni?
Dorothy, gå tillbaka till arbetet.
Ursäkta mig, men Dorothy är under mitt befäl, lika mycket,
och jag sa att hon kunde lyssna på lite musik om hon ville.
Ursäkta mig. Var är telefonen? - Oh. förlåt, sir.
Uh, den är precis där borta, sir.
Nej, nej, nej, uppmuntra honom inte. Han kommer bara att fortsätta och fortsätta.
- Oh, ni är fortfarande här..
- Jag trodde att... - Ja, skenet kan bedra, eller hur?
- Godnatt
Whisky och soda, tack, Jennings.
- Han gav dig det när du fyllde år, eller hur?
- Han gav dig det när du fyllde år, William alltså?
Ja, jag har beställt ett samtal till Kalifornia.
- Kalifornia.
Musik...
- Det kommer aldrig ta slut.
Oh, Freddie, vi trodde inte ni skulle komma.
- Vi väntade så länge vi kunde.
- Tror ni att Williams är i biblioteket ännu? - Var har du varit?
- Det har du ta mig fan inte med att göra. - Vad ska vi göra?
Vem spelade nian?
- Jag kan försöka övertala honom. - Oh, vill du det?
- Han har alltid föredragit dig framför mig.
- Ja, det gör jag gärna.
Är det detta ni kallar ett ögonblick.
Då skulle jag gärna vilja se när ni verkligen tar en paus.
Här. Jag tog med ditt också. Innan jäktet sätter igång.
Tack.
- Var har du varit?
- William?
Oh, gud, Bill.
- Kom hit, din hemska lilla smutsiga sak.
- Bill. - Bill!
- Oh, gode gud! - Oh, gud.
Louisa!
- Isobel? Isobel?
George. Ursäkta, sir.
Jennings.
- Oh, kära nån`.
Älskling? Älskling? Kan ni be Jennings om luktsaltet?
Kan någon hämta ett glas vatten, tack?
- Håll alla borta från det här rummet. - Ja, sir, naturligtvis.
- Härborta. Louisa. - Bill.
- Louisa, bara sitt och var tyst. - Men...
Mamma? Mamma?
- Mår hon bra? - Det är bara bra.
Sylvia.
- Säg åt Mr. Warner-- - Ursäkta mig. Jag behöver telefonen.
Ursäkta mig. Jag talar i telefonen.
Jag ringer till Kalifornia.
Hallå? Ja, kan ni koppla mig till polisstationen.
Jag söker efter en slags realistisk Charlie Chan-film.
Det kommer inte på frågan. Vi borde försöka det här.
Det måste bli bättre. Vi kan inte göra samma skit gång på gång.
Alan Mowbray... Det tycker jag om. Jag menar, det är en förste betjänt..
Människorna här ser ut som Alan Mowbray.
De är liksom långa och de säger inte mycket.
Och de har en djävlar brittisk accent.
De pratar som om de vore från England.
- Godkväll. Vi har väntat på er. - Är Ray Milland brittisk?
- Ja, godkväll. Det här är konstapel Dexter - Ni måste vara polisen...
- Ja. Hur står det till, ma'am? Jag är kommisarie Thom... - Jag är Lady Sylvia McCordle.
Vi har inte flyttat honom. Jag har samlat alla. Följ med mig direkt.
- Naturligtvis, ma'am, ja.
Oh, oroa dig inte för honom. Han är bara en amerikan som bor hos oss.
Jag ska berätta för dig vem alla är. Sedan kan vi gå och lägga oss och lämna dig med stackars William.
Ja, verkligen. Ska jag presentera mig själv? Jag är kommisarie Thom...
- Detta är min faster, Lady Trentham. - Ah, ja, grevinnan av Trentham..
Jag tjänstgjorde tillsammans med er man vid en...
Min svåger Lord Stockbridge. Lady Stockbridge.
- Jennings, vill ni flytta på det där vilda djuret? - Naturligtvis, milady.
Uh, Mrs. Nesbitt. Mr. Nesbitt.
- Ivor Novello, som jag är säker på inte behöver någon presentation. - Naturligtvis. Mr. Novello, en...
Nej, vänta. Vill ni tala med tjänstefolket ikväll, kommisarien?
- Kommisarie Thom... - Han bör nog tala med Probert, min mans betjänt.
Säg åt honom att komma upp hit. Var var jag?
- Isobel McCordle, min dotter. - Charlie Chan är i London.
Han är inte i Kalifornia.
De pratar med mig om att skriva om den delen med Cockneypigan,
när hon springer in och säger alla dessa saker.
Jag är här. De pratar inte.
Förstebetjänterna och pigorna , de står och tittar på.
De arbetar. De gör saker.
Vad med Claudette Colbert? Hon är väl brittisk? Hon låter brittisk.
Är hon konstlad eller är hon brittisk?
Oh, Dorothy, skulle ni vilja ta...
Jag...
Fortsätt, säg det bara.
- Polisen vill tala med er ett ögonblick. - Med mig?
Nej, Mrs. Croft. Mr. Probert.
Jag?
Varför?
Ja,
Jag, jag vet inte vad jag har att säga dem.
George, vill ni gå och se efter om det behövs något mer i den röda salongen?
Ja, sir.
Jag ser inte varför resten av er ska behöva vänta uppe.
Vad med mig, Mr. Jennings?
Ni kan gå så fort polisen säger så.
Det blir någongång imorgon.
Framtill dess kan ni stanna på ert rum.
Jag är inte smittsam.
Ingen går någonstans.
De av er som har plikter som väntar
se till att få dem gjorda så snabbt som möjligt.
Om inte annat... godnatt, allihop.
- Godnatt, sir. - Godnattt, sir.
- Mr. Jennings. - Ja, Mr. Weissman?
Jag har en bekännelse att göra.
Visst, men jag tror att det är helt klart betjänten som gjorde det.
Nej, därför betjänten hade tillgång in till alla.
Nej, betjänten är inte förste betjänten.
Nej, det finns en förste betjänt och en massa betjänter som springer överallt.
Han tar hand om folk. Han är inte på deras rum på natten.
Han kunde göra det. Betjänten kunde lätt ha gjort det.
Ta dig samman, Mr. Probert.
Försök att ha lite tålamod. De kommer alldeles strax.
Kunde jag inte bara få göra det lite mer bekvämt för honom, sir?
- Snälla? - Ha ett hjärta, kommisarien.
Nej, det vore inte klokt, sir. Vi behöver inte vänta så länge till.
Oh, jag tror inte det skulle göra någon skada.
Ohh!
Du ser, det är därför vi har regler och förordningar, eller hur?
Vad är det, Dexter?
Bara att det inte tycks vara så så mycket blod, sir.
- Var det allt, milord? - Ja, tack, Parks.
- Jag tror att ni skulle försöka få lite sömn. - Det är så orättvist.
Ingen tyckte honom.
- Det är hemsk. - Oh, sluta snyfta.
Alla skulle tro att du är italienare.
Herre gud.
Vill ni inte låta mig hjälpa er med er klänning, milady?
Nej, jag klarar mig.
- Då säger jag godnatt, milady. - Vänta, vänta...
Tack, milady.
Vad är det?
Var snäll och säg att ni inte kommer med kondoleanser.
Nej.
- Jag undrar bara om ni ville ha lite säll... - Vad?
Jag sa, jag undrar barar om ni ville ha lite sällskap.
Ja, jag antar att livet måste gå vidare.
Knäpp åt mig.
Nej, det finns en till. Du får aldrig upp den på det viset.
Jag är verkligen ledsen för allt.
Tyck inte synd om mig.
Så synd om stackars Dorothy.
Hon har allt morgonteèt att koka,
och alla frukostbrickor.
Och hon måste ta Miss Isobel till matsalen och se om hon kan hitta något i svart.
Hon är den ende som behöver vår sympati. Jag är helt slutkörd.
Jag tror nog att Miss Isobel kanske stannar i sängen imorgon.
Ogifta flickor får inte frukostbrickor. Inte i det här huset.
Jag önskar jag kunde göra något.
Det kan du inte.
George säger att Mr. Novello är inblandad i det.
- Och Sir William.
Saken är den att, den där Henry Denton, är skådespelare.
Skådespelare?
Han spelar förste betjänt i nästa Charlie Chan. Vill göra det verklighetstroget.
Jag tycker att skämtet ligger på Lady Sylvia.
Jag hoppas inte att han har Mr. Jennings som förebild,
eller att han blir så dragen att han glömmer sina repliker.
Ah, Mrs. Croft, är det inte det? Jag undrar om jag kan...
få några ord med er?
- Jag är kommisarie Thom... - Oh,jag har inte tid med det här nu.
Jag håller på att göra iordning frukosten.
Det tar inte lång tid. Ni har kanske något rum där vi kan prata.
Oh, jag antar att det är bäst att ni kommer till mitt rum.
Bertha, jag överlämnar det åt dig.
Dorothy, se till att de här menyerna blir klara och gå upp med Hennes nåds bricka.
Och ta ut den äckliga hunden härifrån.
Allvarligt talat, nu förtiden är landsbygden farligare än Picadilly.
Men varför en av våra knivar från silverförrådet?
Verkar inte vettigt.
Han måste ha glömt att ta med en.
När du tänker på vad de måste bära på
alla dyrkar och facklor och och skelett...
är det ett mirakel att de fångar någon tjuv överhuvudtaget.
Oh, det är iskallt härinne.
Vill du vara snäll och ge mig min päls?
Hursom helst så var den inte från silverförrådet.
Den har varit borta sedan igår.
Uppenbarligen så hade William den.
Och när karlen överraskade honom så fanns den där
på bordet, lätt att använda.
Har någon av de andra stigit upp till frukost? Av kvinnorna, menar jag.
Jag tror att kanske Lady Lavinia har det.
Det avgör allt. Kom tillbaka klockan halv nio så ska jag klä på mig.
Det är det tråkigaste som finns, så klart,
men jag vill inte missa något.
När jag kom tillbaka igår kväll
så hittade jag detta på mitt nattduksbord.
Vad är det?
"Detta är din sista varning.
om jag inte mottager något erbjudande"...
Freddie. Vilken dum idiot!
Nu är det åtminstonde slut med hans trakasserier. Det finns ingen att tala om det för.
Åtminstonde behöver ingen ge honom ett jobb, för att han ska hålla tyst.
Oh, nu, är han ganska stum, eller hur?
Vad håller den här med nu för tiden?
Han är död.
Jag vet inte vad jag kan berätta för dig.
Skulle inte ni leta efter spår från ett inbrott?
Mrs. Croft, jag förstår att ingen har tjänat Sir William längre än ni. Stämmer det?
Det är bäst att jag ger mig av.
Vi kanske inte ses igen.
Jag stannar bara tills polisen ger klartecken.
Men, Elsie,
du är väl inte i knipa?
Vaddå, förutom att inte ha något hem och inget jobb.
Nej, inget att oroa sig för.
Ja, jag hade glömt.
Du är mycket klokare än jag var.
Det kommer bli bra.
Jag undrar vad Lady Sylvia ska göra nu.
Om jag var henne, skulle jag slå mig ner i London som en glamorös änka,
med alla karlarna som jagar mig för mina pengar.
Det skulle inte jag. Jag växte upp i London.
- Är det där barnhemmet låg? - Längst ut vid Isleworth.
- Och du längtar aldrig hem? - Jag tror inte att du skulle ha hemlängtan om du aldrig haft något hem.
Har du hört om Mr. Weissmans betjänt? Det visade sig att han var en bedragare.
- Han är inte alls skotte. - Nej!
Det kunde jag ha talat om för dig.
Vem är han då?
Tror du han är mördaren?
Det är värre än så. Han är skådespelare.
Ja, jag vill att ni väcker honom.
Hur hade ni annars tänkt att jag kan prata med honom?
Ja. Just det. Vad ska han säga?
Pratar han om Clara Bow igen?
Ni kan tala om för Sheehan att jag anser att Clara Bow är en mycket trevlig person,
och att hon inte kommer i närheten av min film.
Jag vill inte ha med henne i den förbannade filmen.
Det finns en sak. Den djävulens död kanske har räddat arslet på mig.
Herre gud, var tyst. Vad är det med dig?
Arthur.
- Oh, är detta tomater? - Ja milady.
Det är precis vad jag vill ha.
- Godmorgon. - Godmorgon, min kära.
Har ni hört?
Det är så tröttsamt. Den hemska kommisarien låter inte någon åka.
Så vi blir tvungna att höra på Mr. Weissman ännu en dag, när han skriker i telefonen.
Han har problem med sitt arbete i Los Angeles, är jag rädd för.
Jag måste säga att han sköter sina affärer mycket märkligt.
Kom ner för trappan precis och och jag trodde att jag hade blivit förflyttad till en bar i Marseilles.
Jennings? Ursäkta mig. Jag är ledsen.
Jag väntar ett mycket viktigt telefonsamtal.
- Vill ni säga till så snart det kommer? - Naturligtvis, sir
Och jag skulle vilja ha, tomater och ägg. Tack.
Naturligtvis, sir, men...
ni kanske föredrar att servera er själv, sir?
Vad menar ni, som en på en cafeteria?
En engelsman väntar aldrig med sin frukost.
Verkligen? Det var intressant.
Därför det gör en amerikan.
Det ska jag lägga på minnet.
Godmorgon.
Jag skulle vilja ha lite kaffe, Jennings.
Det står där.
- Ni har inte fått många vänner. - Ah.
Bra. Godmorgon,mina damer och herrar.
Jag undrar... Ursäkta mig.
Uh, kommer Lady Sylvia ner snart?
Jag tror inte det. Hon äter frukost på sitt rum.
Sedan brukar hon vanligtvis ta en ridtur.
Ja, men det kommer hon väl inte att göra den här morgonen, eller hur?
Jag förstår.
I så fall undrar jag, Lady Trentham,
om ni vill vara så vänlig att göra oss sällskap för några frågor.
Om ni så önskar, kommisarien.
Jag är rädd för att jag inte blir till så mycket hjälp,
men jag antar att en dag som denna är vi alla tvungna att göra sitt.
Mr. Denton gjorde Mr. Jennings till en riktig dumbom.
Det spelar ingen roll.
Har du hört om Sir William? Uppenbarligen så blev han inte knivstucken.
Ja, det blev han ju, men det var inte därför han dog.
Han blev förgiftad.
Det var det som dödade honom.
Kommisarien berättade det för Mrs. Croft.
De vet inte varför mördaren högg ner honom, men han måste ha varit död redan.
Det var därför det inte fanns något blod.
Döda kroppar blöder inte, förstår du.
Du kan lita på att Sir William blev mördad två gånger.
Naturligtvis blev han mördad.
Inte den sortens mord.
Någon skurk bröt sig in...
trodde att biblioteket var tomt.
Sir William överraskade honom och han fick betala sitt pris.
Och ett mycket tragiskt sådant.
Jag förstår inte, Mr. Jennings.
Jag tror inte att skurkar förgiftar folk och sedan sticker ner dem med kniv.
Bortsett från det finns det något annat,
som de har bråttom att komma iväg med, eller hur?
Vad är det ni antyder?
- Jag antyder inte något. Det är bara... - Bara vaddå?
Jag tycker det verkar som om Sir William blev dödad avsiktligt, det är allt.
Inte undra på att de inte låter någon av oss gå.
Otur för den som har något att dölja.
Nu har de inställt jakten,
rånöverfallet har gjort att vi måste fixa lunch till, gud jag vet inte hur många.
- Är Hennes nåd tillbaka ännu? - Nej.
Då får hon ta vad hon får.
Varför skulle någon vilja mörda Sir William?
Ja, han var ju inte precis jultomten.
Fortsätt med ert arbete.
Och ta ut den äckliga hunden.
Han skaffade sig en del fiender, det är allt.
Vad menar du, fiender? När?
Var det före kriget, Mrs. Croft, när ni var fabriksarbetare?
Jag var inte fabriksarbetare. Jag har aldrig varit fabriksarbetare.
Jag var kokerska på en av hans fabriker.
Han hade två i Isleworth och två i Twickenham, och alla fulla med flickor.
Så ni kan föreställa er...
Var det inte riskabelt med flickor på fabriken? Tänk om de klagade?
Vem till?
Men tänk om de hamnade, ni vet, i knipa.
- Vilken slags knipa? - Här, ta dessa. Bara vita?
Händer inte så ofta.
När det gjorde det så ordnade han så att det blev adopterat.
Men om du inte vill ha det adopterat?
- Anta att du vill behålla det. - Då blir du utsparkad och förlorade jobbet.
Tro mig på mitt ord, han var en hårdhjärtad, pilsk gammal gubbe.
Ah, kom, Miss Maceach--
- Jag är kommisarie Thom... - Det här är så tröttsamt och absurt.
Han ställer till så hemskt mycket väsen.
Om ni inte har något emot det, så skulle jag vilja ställa några frågor till den unga damen.
Jag ska inte gå om det är det ni tror.
Stör det er om Lady Trentham stannar?
Varför skulle det göra det?
- Sir, någon har dragit in ett lass lera här. - Inte nu, Dexter, tack.
Jag har förstått att det fanns lite...
mellan den senare Sir William McCordle och er arbetsgivare.
Detta är för oanständigt för att vara sant.
Det har jag ingen aning om, sir. De kom bra överens så vitt jag kunde se.
- Ni var inte medveten... - Kommisarien, det finns en trasig kaffekopp här.
Dexter, de har folk som städar upp. Fortsätt med ditt eget arbete.
Så ni var inte medveten om något problem...
som hade med något underhåll att göra?
Ett underhåll, kan jag tillägga, är nu säkrat genom Sir Williams död.
Vilket slags underhåll skulle det vara, sir?
Där är ni.
Har ni fått tillräckligt med ljus?
Svart på svart? Vi vill inte ni ska sitta i mörker och göra allt.
Det måste göras, Mr. Jennings,
men utomhuspersonalen behöver dem till begravningen.
Jag är ledsen för att det här med Elsie har belastad dig med så mycket arbete.
Det är så det blir när man är så pålitlig.
- Det spelar inte mig någon roll. - Hmm.
Mr. Jennings, har ni... har ni talat med polisen igen?
Inte ännu, nej.
Jag antar att de måste ställa sina frågor, eller måste de inte det?
Ja.
Ska de prata med oss alla?
Jag skulle inte tro det, nej.
Jag ska lämna er ifred då.
Mr. Jennings.
Ni förstår... ni förstår jag skulle säga allt ni ville.
- Vad? - Vad som helst
Jag bryr mig inte om vad jag säger till dem bara det hjälper er. Det förstår ni väl, eller hur?
Ni behöver bara be mig.
Låt mig hälla upp en kopp te åt er?
Ja, tack. Skulle ni vilja hälla i mjölk efteråt?
Naturligtvis. Naturligtvis.
Vet inte vad flög i mig. Jag brukar vanligtvis hälla i mjölk efteråt, men vid det tillfället...
- Sir. - Inte nu, tack.
Ursäkta.
Mrs. Kommisarie Thompson föredrar mjölken först, så jag är van att hälla upp åt henne.
Jag vet inte varför. Något löjligt om bakterier. Ni vet hur kvinnor är...
Hur fruar är.
Nej, hon är en rolig gammal... Socker?
Nej tack.
Naturligtvis kommer de att ge henne goda referenser.
Annars blir de tvungna att förklara varför de gav henne så dåliga.
- Mr. Parks. - Robert.
Robert, då.
Det är bara...
Igår kväll när ni sa att ni skulle överraska mig,
menade ni någonting med det då?
Varför? Tycker ni inte om överraskningar?
Var ska jag börja? Jo, jag...
Oh, Mr. Stockbridge.
antar att ni alla är medvetna om..
att Mr. Denton har spelat oss ett spratt...
genom att förgifta betjänten.
Eftersom Sir William var medveten om planen
så är det inte upp till mig eller någon annan, att kritisera det.
Hur som helst, så ger det oss alla lite att göra ikväll.
Um, Arthur, vill ni ta över att klä Mr. Weissman.
Det gör att vi slipper problemet med Mr. Novello, och jag vill verkligen inte be er, Mr. Probert.
- Det gör inget, Mr. Jennings. - Oh, nej, nej. Ni har tillräckligt att göra.
Jag tar hand om honom, om ni vill.
Oh, det är mycket generöst av er, Mr. Stockbridge.
Jag antar att jag kan göra det själv, förstås.
Det är inget problem. Det är bara för en kväll eller så.
Bra. Utmärkt. Då är det bestämt, då.
Och jag tror vi kan lämna Mr. Denton att klä sig själv.
"Den djävulens död har kanske räddat arslet på mig."
- Vad tror ni han menade med det? - Är inte det uppenbart?
Är det?
Han kanske menade den där investeringen som han hade kommit överens om med Sir William...
ska troligen bli betald nu... Sir.
Vad med det där låga skottet som nästan dödade honom när de var ute?
- Sir. - Vad är det?
Vi har inte damma av de här saker för fingeravtryck ännu.
Bra.
Tror ni det skottet var avsett för Sir William?
- Det sköt nästan bort hans öra. - Hmm.
Mm-hmm. Tack så mycket Mr. Barnes. Ni har varit till stor hjälp.
Ni kanske vill vara snäll att be kommendör Meredith att göra oss sällskap.
Ni kommer väl inte säga till honom vad jag sa, Kommisarie Thomas?
Thompson. Det är Kommisarie Thom...
Det spelar ingen roll. Gå bara och hämta honom, tack.
- Sir.
- Vi har bara fått de här. - Jag tror inte min bryr sig. Hon har inget svart här.
Vi har fått någon ny.
Ni är en lysten man. Vet ni det?
- George? - De kommer strax.
Påklädningsklockan har precis ringt.
Jag håller på att bli galen. Jag har läst alla mina tidningar två gånger.
Kunde ni inte nypa något från bibliotektet till mig?
Jag bryr mig inte om det är "Häst och Hund" så länge jag inte har läst den.
Vi är hedrade.
Ifall ni har glömt det så är detta tjänarnas område, sir.
Ert är på övervåningen bakom den dörren, sir.
Barnes, det var bara en...
- Jag vill förklara, sir. - Det är inte nödvändigt, Mr. Denton.
Om ni ursäktar mig, några av oss har riktig arbete att göra. Kom, Arthur.
Den tonen var dödlig. Det visste vi allihop.
Robert, jag ville bara ha roligt.
Ja, då kanske ni borde ha ert roliga i salongen, sir.
De är rädda för att du ska göra om det här, var diskret.
Men jag är mycket diskret.
I Hollywood, är det det jag är känd för... Min diskretion.
Tala om det för Rupert om ni vill. Han kommer inte ge er några pengar.
Nej, ni missförstår mig totalt.
Och mamma skulle inte betala fem kronor för att rädda mig...
Oh, min stackars älskling. Kom hit. Kom hit.
Hör här. Tro inte att jag är road av detta. Allt jag ville ha var ett arbete.
Mitt checkhäfte är där nere.
Jag ger dig en check efter middagen.
Jag försöker hitta min man Parks. Har ni sett honom?
Uh, nej. Jag har varit hos polisen.
Ni ser ut som ni hade fått ett riktigt kok stryk.
De höll på och höll på om det där låga skotten igår.
De ville inte släppa det.
- Jag sa till dem att jag inte hade något med det att göra. - Det tror jag säkert ni gjorde.
- Men till en annan gång, Anthony, försökt att inte var så girig. Parks! - Vad?
Betjäna Mr. Novello först.. Jag ska tala med Hennes nåd.
Ska bli, milord.
- Vad? - Jag såg er.
Naturligtvis var det en olycka.
När en man är så kort som ni måste det vara mycket svårt att nå upp till fåglarnas höjder.
- Mr. Meredith. - Hmm?
Har ni sett Kommendören någonstans?
- Nej. - Han kom aldig ner och han är inte på rummet.
Mr. Jennings, Jag tvättade och klädde på honom.
Om inte han kan hitta till salongen, är det inte mitt fel.
Om ni är klar, gå då och titta till Mrs. Croft.
Oh, Jag, jag ber om ursäkt, sir. Det var inte meningen att störa er.
Nej, nej, nej, snälla. Jag smakade bara på lite av er marmelad.
Jag måste vara ivägen för er.
Nej. Nej, nej. Inga problem.
Vilken av dem är det, sir?
Um, det är hallon.
Oktober 31.
Ni kanske vill smaka ...
jordgubben?
Oh, är det jordgubb?
Låt se. Ah, ja.
Mmm.
Mår ni bra, sir?
Har precis varit hos kommisarien och...
Jag känner mig lite mörbultad.
Mmm.
Varför är det så, tror ni, att en del människor tycks få vad än de vill ha i livet?
Allt de rör vid blir till guld.
Medan andra kan kämpa och kämpa...
och inte få någonting.
Jag undrar, tror ni på turen?
Tror ni att några män har tur och...
och andra inte...
det finns inget de kan göra åt det?
Jag tror på kärleken.
Inte på att få det. Utan att ge det.
Jag tror att så länge ni kan älska någon oavsett om de älskar er...
så är det värt det, och...
Det är ett bra svar.
Jag tror jag måste gå.
De måste ha ätit klart nu.
Tack.
Jag tyckte vinet var hemskt ikväll. Uruselt.
Jennings, gamle vän, jag vill ha en bourbon.
Vi har ingen bourbon. Vi har vanlig wiskey eller den av malt.
Vanlig åt mig. Jag är bara en amerikan.
Vem bryr sig? Passa på medan ni är här.
Jag förstår att det här inte är något lämpligt tillfälle, men jag skulle vilja träffa er igen.
Mabel är så duktig på att gå med ljus.
Varför måste man ha olika klänningar varje kväll?
Vi är inte på någon mannekänguppvisning.
Nej, och det skulle jag inte vilja vara. Ursäkta mig.
Svår färg, grön.
- Vad säger hon? - Mmm. Mycket knepig.
- Isobel. - Ursäkta mig.
- Det liksom lockar dig.
Jag ska ta en titt på den en gång.
Oh, så den här melodin brukar få mig att gråta.
- Naturligtvis, sir.
Utmärkt.
- Jag lovar att jag kan betala tillbaka vart enda öre. - Bara ta dem.
- Ditt bud. - Jag måste säga att
dina gäster sover i mycket bekvämare sängar än dina betjänter.
Ursäkta mig.
- Vad gav Isobel dig? Vad gav Isobel dig? - Ställ inte till med en scen här.
- Ivor, min kära. - Inga fler lögner, Freddie.
Skulle det vara möjligt att spela något mer muntert?
Vi är tillräckligt känslosamma som det är.
- Ge det till mig. - Vad?
Ursäkta mig.
Freddie, sluta med alla dina lögner.
Om du inte ger det till mig så skriker jag så huset ramlar ihop.
- Du tror inte mig, testa mig. - Anthony, där är ni.
- Var ha ni varit? - Jag...
- Ni har missat middagen. Vi kan göra iordning en bricka till dig. - Jag vill inte ha något.
Försök att köp dig en ny klänning för det här.
- Vi gav upp, kära Louisa . - Oh. Javisst..
Jag är så, så ledsen.
Mmm, George, men jag vill ha en....
- Aah! - Jag ber om ursäkt, sir. Fattar inte hur det kunde hända.
Din djävel. Ni gjorde det med flit!
Ska jag hämta en handduk till er, sir?
- Oh!
- Arthur. - Oh, kära nån`!
Vill ni vara snäll att torka upp detta.
De fiskade upp delar av hennes kropp ur Themsen, från Richmond till Rotherhithe.
- Lite mer te, konstapeln?
Jag kan ta det där. Tack, Bertha.
Inget huvud. Inga händer.
- Tyvärr, fanns det inga kännetecken på kroppen. - Och vad innebär det?
- Skulle inte allt vara slängt? - Jag vet att jag lämna allt i perfekt ordning.
Det är allt jag kan göra för honom nu.
- Ja, men han kommer inte... - Lämna honom ifred..
George har fått sin hämnd på Mr. Denton... varmt kaffe i knät.
- Oh! - Stackars Mr. Denton.
Konstapeln, jag är glad att jag fick tag på er.
Jag antar att kommisarien inte håller kvar alla imorgon, men jag tyckte det var bäst att ta reda på det.
- Vi har inte pratat med alla betjänter än så... - Ah, där är ni, Dexter.
- Kom, vi ska åka hem. - Jag frågade precis hur länge våra gäster måste stanna.
Mrs. Croft har middagar att göra klart, och jag vet att en av pigorna är ivrig att komma iväg.
Jag tror inte det finns någon anledning att oroa sig för det. Jag är inte intresserad av betjänterna.
Bara personer med ett riktigt förhållande till den döde.
Jag förstår. Tack.
- Har ni eld, kommisarien. - Ja.
Alvarligt talat så tror jag att alla kan åka hem.
Jag har deras adresser, när allt kommer omkring.
Konstapel Dexter kommer vara där imorgon för att bekräfta det.
Oroa er inte. Det kommer inte sluta med det här. Oh, nej.
Vem det än är kommer jag att hitta honom.
Det gör jag alltid.
Kommisarien, Era tändstickor.
Ja. Tack.
Uh, sir, jag tror ni ska gå den här vägen.
Ja, den kan vi ta.
Det finns, tror jag, en väg ut den här vägen men, javisst, vi kan ta din väg.
Ohh! Ursäkta mig, sir.
Samlar bara ihop Mr. Nesbitts skor, sir.
Jag tror att den här trappan är den lättaste vägen upp, sir.
- Tack, uh... - George, sir.
George.
Din stygga, stygga flicka.
Stackars karl.
Vi var i strykrummet härom kvällen och en av de gästande pigorna kom in.
Måste tro att jag gjorde det med vilja.
- Du kommer inte berätta, va? - Jag ska inte säga något.
Men du kan vara glad att du är i köket och inte under Mrs. Wilson.
Hon skulle ha nosat reda på dig utan min hjälp.
Tror du att Sir Williams var kär i dig?
Nja. Jag var nog något på skoj, det är allt.
Och du då?
Jag älskade honom inte.
Jag hade inget emot honom men...
men jag tyckte om hans sätt att prata.
Han pratade bara med mig därför han var trött på henne. Men jag tyckte om det.
Han brukade säga till mig att jag kunde bli vad jag ville så länge jag ville det tillräckligt mycket.
Du ångrar dig inte då? Även att det slutade på det här sättet.
Nej, jag ångrar mig inte.
Det är dags för förändring.
Vem vet? Kan göras av mig.
Vad brukade han säga? Carpe diem. Fånga dagen.
Vad är det?
Vad sa jag? Vart ska du?
Vem är det?
- Vad gör du?
Det är bäst du går tillbaka till ditt rum.
Du vill väl inte bli upptäckt här inne.
Du tyckte egentligen inte illa om honom, eller hur?
Inte egentligen.
Åtminstonde inte så mycket för att döda honom.
Du kan inte ha gjort det.
Du kände honom inte.
Du kan inte ha hatat honom. Och varför skulle du?
Kan inte en man hata sin egen pappa?
Sir William McCordle...
var min pappa.
Han visste det inte...
men det var han.
Du sa att du var föräldrarlös.
- Nej, det gjorde jag inte. Jag sa att jag växte upp på ett barnhem.
Inte så långt före jag gav mig av så bröt sig några av oss in på föreståndarens kontor en natt
och tog våra akter.
Jag hittade min dopattest.
Min mammas namn, fader okänd.
Hittade det här fotografiet.
Och de hade mina inskrivningspapper.
Jag var två dagar gammal. Gissa vem som bar mig till dörren.
- Robert, det betyder att han... - Ja, det gjorde han.
Efter det så tog jag reda på att att hon jobbade på en av hans fabriker.
Hon var visst inte den enda, tydligen.
Antingen så visste inte myndigheterna om det, eller så ville de inte veta.
De tog hans bebisar...
och de tog hans pengar.
Vad hände med din mamma?
Hon dog.
Är det därför du tog jobbet hos Lord Stockbridge?
För att få tag på Sir William?
För att förgifta honom?
Jag förgiftade honom inte.
Vad?
Jag förgiftade honom inte.
Men då dödade du honom inte.
Stack du ner honom?
Även om du gjorde det så var han redan död.
Och den som gjorde det måste ha vetat det. Man kan inte sticka ner ett lik och inte veta det.
Verkligen? När stack du ner ett lik sist?
Då mördade du honom verkligen.
Jag vet inte.
Jag bryr mig inte.
Ooh.
Jag har velat göra det ända sedan jag såg dig första gången.
Mr. Jennings?
Wilson! Mrs. Wilson. Mrs.--
Dorothy. Jag behöver er hjälp.
Naturligtvis, Mrs. Wilson. Mår ni bra?
- Ingen får se honom så här. - Ohh.
Hjälp mig.
- Mr. Jennings? - Kom, Mr. Jennings.
- Kom. Läggdags.
- Visst, läggdags. - Nej, den här vägen. Kom, Mr. Jennings.
Läggdags, Mr. Jennings. Läggdags nu. Kom.
Var är mina r-r...
Var är mina referenser?
Ni ska få era referenser. I säng nu.
I säng.
- Aah! - Akta honom. Akta honom.
- Ta av hans byxor, Dorothy.
Det kan jag inte göra, Mrs. Wilson. Jag kan inte göra det.
Ta av honom byxorna. Gör det nu.
- Gör det nu. - Dorothy.
Vem är det?
- Oh, jag är så ledsen, sir. - Ledsen för vad?
Jag hade tänkt tända brasan utan att väcka er.
Varför behandlar alla mig som om jag var en av de där dumma snobbarna?
Jag har tillbringat halva veckan på nedervåningen med er.
Ni kan inte vara med på båda sidorna samtidigt, sir.
Det är officielltl. De åker efter frukost.
Tack gode gud för det. Vad med honom?
Han åker också, så fort han har träffat Mr. Jennings.
Mår ni bra, Mrs. Croft? Ni låter lite konstigt.
Oh, bara för många cigg, det är allt.
De kommer bli min död. Här, du kan röka det sista.
- Berättade du för polisen något om de där sakerna till slut? - Nej, det gjorde jag inte.
Jag är ledsen om jag chockar dig, men faktum är att han fick bara vad han förtjänade.
Sådär. Nu har jag sagt det.
Jag kan inte låta bli att tänka på de där flickorna.
- De som fick, du vet... - Ja, jag är inte förvånad, såsom du rycks med.
Se bara till att det inte händer dig, det är huvudsaken.
Det kommer det inte göra.
Och även om det gjorde det så skulle jag inte kunna skiljas från min baby bara för att ha jobbet kvar.
Det gläder mig att höra.
- Vem är det?
Nej, låt mig inte störa, Mr. Jennings.
Kommisarie Thompson bad mig bara att mig en sista titt.
- Är kommisarien med er? - Nej, vi jobbar från stationen från och med nu.
Få se om vi klarar av det bättre därifrån.
Vad med giftet? Har du spårat det till slut?
Knappast.
Detta huset är en giftmödares paradis.
Vi hittade det ämnet..
i praktiskt taget...
varje rum.
Tyvärr, så har ingen ett brottsregister.
Ja, förutom ni, förstås.
Kanske var det förste betjänten som gjorde det.
Jag hade en bror som var vapenvägrare.
Han satt också inne ett tag.
Vet de där uppe att du vägrade slåss och att du satt i fängelse.
Jag skulle glömma det om jag var ni.
Alla är inte gjorda för att bli soldat.
- Kom du ihåg de andra lådorna? - Allt är i bilen, milady.
Underbart. Bra.
Älskling, nu kommer jag.
- Vet du, jag kan inte komma härifrån fort nog. - Nu går vi.
Herre gud, vad är det vi ska göra nu?
Freddie, försök att inte vara så rädd hela tiden.
-- Älskling, har jag gjort mig själv till åtlöje? - Kanske.
- Hej då. - Anthony.
- Um, Anthony-- - Oh, gud.
Jag ville påminna dig om vårt samtal vid hade vid middagen härom kvällen.
Um, det kanske inte är den mest lämpligaste tidpunkten,
men när ni kommer till Sudan så kommer ni behöva en expert och jag är er man.
- Jag vill veta... - Frågade ni henne?
- Nej, det har jag inte gjort. - Vid eftertanke, tror jag det är en bra idé.
Med tanke på betjänternas skvaller i korridoren
så får hon inte något av kvarlåtenskapen förrän hennes mamma dör.
- Ärligt sagt, Jeremy-- - I så fall blir det till att vänta länge.
Bättre kan ni.
H-har ni kontrollerat ert rum?
Ni får inte glömma något.
Jag är säker på att mamma kommer sälja huset.
Isobel. Isobel. Isobel!
Sidney Kent tar över studion.
Han älskar Charlie Chan och hatar Winfield Sheehan.
- Sir. - Inga fler omskrivningar, och jag kan tillsätta vilka jag vill.
Det gick ju smärtfritt, eller hur?
Nej. det gjorde det inte.
- Hmm. - Inte för mig, i alla fall.
Försiktig, försiktig. Akta dig.
Oj!
Vet de?
- Nej. - Tror du inte att de har märkt det?
Jag bryr mig inte.
Hej, ni där. Vart ska ni?
Till stationen.
Vill ni ha skjuts till London?
Visst. Varför inte?
- Hoppa in. - Tack.
Vasågod.
Lycka till.
Gör inget som inte jag skulle göra.
Jag vet att det åtminstonde ger mig svängrum.
Nej, håll dina händer i styr.
Ni britter har verkligen ingen känsla för humor, eller hur?
Det har vi om något är roligt, sir.
- Mr. Jennings, kan... - Gör det snabbt.
Ärligt talat, det blir så dyrt
när någon hjälper Jennings och överlämnar något till pigorna
man kunde lika gärna ha tagit en svit på Ritz.
Säg mig, vad hände med Williams lilla jungfru?
Jag såg henne aldrig igen efter middagen.
- Elsie? - Mmm.
- Hon är borta. - Ohh. Det var verkligen synd.
Tyckte att det var bra att ha någon i huset som verkligen sörjde hans död.
Oh, där är du, älskling. Hade du en bra ridtur?
Jag känner mig ganska skyldig. Tydligen så har alla åkt, förutom du och Louisa.
- Varför stannar du inte på lunch? - Nej, jag måste ge mig av.
Jag ska lämna dig ifred
Nu ska du... ska du ringa...
angående begravningen, eller?
- Du behöver inte följa med om det är tråkigt. - Struntprat. Det är klart jag följer med.
Har du bestämt vad du ska göra med det här stället?
Oh, jag vet inte.
- Ska du behålla det?
Det är så svårt.
- Vill någon verkligen ha det besväret nuför tiden - Mmm.
Jag antar att jag kan stänga igen det...
och ta ett beslut när mitt huvud slutar snurra.
Mrs. Wilson kan ta hand om det tills du är redo.
Javisst kan han ta hand om det. Nu ska vi inte oroa oss för det.
Inget tvivel om att hon inte försätter chansen att bli av med den stackars Mrs. Croft.
- Varför är de två sådana fiender? - Jag vet inte.
Har något att göra med när de båda jobbade på en av Williams dåliga fabriker.
Mrs. Croft. var överordnad då. Hon var kokerska.
Och Mrs. Wilson en lägre fabriksarbetare.
Nu har hon kommit upp sig här i världen och det tål inte den stackars Croftie.
Den vanliga smörjan.
-Har det funnits någon Mr. Wilson? Det kan jag inte tänka mig. - Inte jag heller.
Ändå, konstigt nog, så tror jag att det har funnits det.
Verkligen? Du förvånar mig.
Hon har kanske ändrat sitt namn,
men när hon arbetade hos William kallades hon för något helt annat...
Parks eller Parker eller Parkinson eller något liknande.
- Kom in.
- Ni är upptagen. - Nej, nej jag kontrollerade bara linnets skick.
Om jag hade överlämnat det åt pigorna,
så hade de använt samma 20 lakan tills de hade sett ut som trasor.
Varför gjorde ni det?
Hur visste ni att det var han?
Var det namnet eller var det fotografiet i hans rum.
Ah, ja, fotografiet.
Det är ett under att det överlevde.
Jag kommer ihåg att mamma stoppade ner det tillsammans med blanketten.
Jag antar att hon ville att han skulle ha något som varit hennes.
Vet han vad som hände med henne?
De säger att hon dog strax efter han föddes.
Hon dog inte. Hon gav bort honom.
Han lovade att pojken skulle bli adopterad. Han sa han kände familjen.
Slutade ju bra att hålla fast vid den drömmen,
för alla oss flickor.
En bättre start i livet för våra barn.
Och hela tiden så lämnade han dem, sina egna barn,
på någon gudsförgäten plats.
Och jag trodde på honom.
Jag antar att det var lättare så.
Min syster förlät mig naturligtvis inte.
Din syster?
Ja, Mrs. Croft. Hon är min syster. Visste ni inte det?
Hon behöll sitt, förstår ni.
Det var mycket svårt för henne. Hon förlorade jobbet och barnet dog i alla fall.
Scharlakansfeber.
Jag fick honom att ta tillbaka henne. Hon förlät mig aldrig för det heller.
Men även om Robert är er son,
hur visste ni att han tänkte skada sin pappa?
Vad tror ni det är en bra tjänare har som gör att han skiljer sig från de andra?
Det är att ha föraningar.
Och jag är en bra tjänare. Jag är bättre än bra. Jag är bäst.
Jag är den perfekta tjänaren.
Jag vet när de är hungriga och då är maten klar.
Jag vet när de är trötta och då är sängarna uppbäddade.
Jag vet det innan de vet det själva.
Tänker ni berätta för dem?
Varför? Vad skulle det tjäna till?
Vad händer om de kommer på det?
Inte mycket till brott att sticka ner en död man, eller hur?
De kan aldrig röra honom. Det är det viktigaste- hans liv.
Och ditt liv?
Hörde ni inte vad jag sa? Jag är den perfekta tjänaren.
Jag har inget liv.
Hennes nåd åker nu, miss.
Tack, George.
Ni bör gå nu, Miss Trentham.
- Varsågod, Jennings. - Adjö, Sylvia.
- Adjö. Till er. - Tack.
Låt oss få veta om det finns något vi kan göra för att hjälpa.
Åker ni iväg?
Nej, inte förrän jakten är över.
Tack för din hjälp igår kväll.
Ni behöver inte tacka mig.
Ni vet att jag skulle döda för Mr. Jennings om jag var tvungen.
Gråt inte, Jane. De kan höra dig.
Kom.
Du gjorde vad du trodde var det bästa för honom just då.
Det förstår jag nu.
Lizzie.
Jag har förlorat honom.
Han kommer aldrig att lära känna mig nu.
Min pojke.
Oh, min pojke..
Din pojke lever åtminstonde.
Han lever.
Det är allt som betyder något.
Så ni åker?
Ja.
Adjö då.
- Adjö. - Parks.
- Adjö, min kära. - Hoppa in Bennett.
Upp med hakan, upp med hakan.
- Vilken lättnad att få åka. - Vad är klockan, Jennings?
Det kommer ta en månad innan jag återhämtat mig.
- Oh, Mary. - 1235, milady.
Tror ni att jag blir tvungen att vittna om det blir rättegång?
Eller ni?
Jag kan inte tänka mig något värre.
Tänk dig att en person blir hängd på grund av något som någon sagt i rätten.
Jag vet.
Vad skulle det tjäna till förresten?
Adjö.